OSA B Tilaajan ohje
Sisältö
________________________________________________________________________
1 Esteettömyyskartoituksen hyödyt					
2 Esteettömyyskartoituksen sisältö ja laajuus				
3 Kartoitettavien kohteiden määrittely				
3.1 Kartoituksen ajankohta					
3.2 Pohjana esteettömyyssuunnitelma				
3.3 Esteettömyyden tavoitetasot				
3.4 Katu- ja viheralueilla tavoitetasoksi uusimmat tyyppipiirustukset		
4 Kartoituksen tilaaminen					
5 Esteettömyyskartoitusraportti ja tulosten hyödyntäminen		

1 Esteettömyyskartoituksen hyödyt
Esteettömyyskartoitus tarjoaa arvokkaan työkalun, kun organisaatio haluaa kehittää tilojensa ja palvelujensa soveltuvuutta kaikille. Esteettömyyskartoituksella selvitetään tarvittavat parannustoimenpiteet. Kartoituksen tilaaja voi resurssiensa puitteissa toteuttaa heti tehtävissä olevat toimenpiteet, teettää tarkempia korjaussuunnitelmia sekä halutessaan tiedottaa palveluidensa saavutettavuudesta ja laajentaa näin asiakaskuntaansa sekä parantaa asiakastyytyväisyyttä.
Esimerkiksi suurten ostoskeskusten suunnittelussa on alusta asti otettu huomioon niihin pääsyn helpottaminen mm. käyttämällä automaattiovia ja välttämällä porrasyhteyksiä ja kynnyksiä mentäessä rakennuksen sisääntuloauloista kauppoihin ja palvelupisteisiin. Ostos- ja vapaa-ajan keskusten menestykseen on luultavasti osaltaan vaikuttanut juuri niissä liikkumisen helppous.
Esteetön rakennus mahdollistaa myös sujuvamman henkilöstöhallinnon. Rekrytointitilanteessa halutaan yleensä palkata sopivin ja pätevin työntekijä. Rakennus ja sen tilat eivät tuolloin saa olla esteenä. Myös työntekijä, joka vammautuu tai jonka toimintakyky heikkenee sairauden tai tapaturman seurauksena, pystyy sujuvasti jatkamaan työtään esteettömässä ympäristössä ilman pitkiä poissaoloja tai työympäristön kalliita muutostöitä. 
Kunnolla suoritettuun esteettömyyskartoitukseen kannattaa panostaa, jotta esteettömyyteen liittyvät korjaukset osataan tehdä kerralla oikein. Systemaattisen esteettömyyskartoituksen tulokset saattavat vaikuttaa pitkältä listalta, mutta monet parannukset ovat tehtävissä pienin korjauksin ja kustannuksin. Osa muutoksista voi hoitua pelkästään organisaation toimintatapojen yksinkertaisilla muutoksilla, kuten henkilökunnan kouluttamisella kohtaamaan erilaisia asiakkaita. Sisustuksessa voidaan yksinkertaisesti miettiä kalusteiden sijoittelua ja värien käyttöä ja suuremmatkin korjaukset voidaan toteuttaa kustannustehokkaasti esimerkiksi peruskorjaushankkeen yhteydessä.
Jos kartoituksen pohjalta ehdotettuja parannuksia ei pystytä kohtuullisessa ajassa toteuttamaan peruskorjaushankkeen yhteydessä tai erilliskorjauksina, tulee mahdollisuuksien mukaan käyttää väliaikaisratkaisuja. Esimerkiksi tasoeroihin voidaan asentaa luiskia, jotka voidaan myöhemmin purkaa pysyvän ratkaisun tieltä. Myös väliaikaisratkaisujen on täytettävä esteettömyyskriteerit.
Kunnan tehtävänä on edistää asukkaidensa hyvinvointia ja kestävää kehitystä alueellaan. Esteettömyyskartoitus tarjoaa yhden työkalun tämän perustehtävän toteuttamiseen. Panostaminen esteettömyyteen tuo lisäksi kunnalle merkittäviä kustannussäästöjä. Asuntojen, julkisten rakennusten ja katu-alueiden esteettömyys lisää yksilöiden omatoimisuutta ja toimintakyvyn säilyttämistä sekä vähentää palveluiden ja avustushenkilöstön tarvetta. Hissittömään kerrostaloon asennettu hissi parantaa iäkkään ihmisen mahdollisuuksia asua omassa kodissaan ja osallistumismahdollisuuksien lisääntymisen myötä elämänlaatukin usein paranee. Lisäksi kotipalvelu- ym. palveluhenkilöstön toiminta on helpompaa ja nopeampaa esteettömässä kuin esteellisessä ympäristössä. Kunnan julkisen liikenteen esteettömyys taas vähentää kuljetuspalveluiden tarvetta.
Esteetön ja helppokulkuinen ympäristö pienentää myös onnettomuusriskiä. Nykyisin esimerkiksi porrastapaturmissa kuolee turhaan noin 75–100 ihmistä vuodessa  ja 2500 henkilöä vammautuu joko pysyvästi tai tilapäisesti. Oikein mitoitetuilla suoravartisilla portailla, yhtenäisillä käsijohteilla portaan molemmin puolin, hyvällä valaistuksella ja kontrasteilla askelmien etureunoissa voitaisiin vähentää onnettomuusriskiä merkittävästi. Esteettömyys nivoutuukin usein luontevasti sekä turvallisuus- että toimivuuskysymysten kanssa.
Esteettömyyttä ei tule nähdä nippuna erityisratkaisuja, vaan toimivan yhteiskunnan mittarina. Kun esteettömyys on mukana suunnittelussa kaavoituksesta alkaen, kun ei tuoteta erikseen vammaisille suunniteltuja tai ”päälle liimattuja” ratkaisuja, vaan olemassa olevaan rakennettuun ympäristöön sulautuvaa, saadaan lopputuloksena kaikille toimiva elinympäristö. 
2 Esteettömyyskartoituksen sisältö ja laajuus
Esteettömyyskartoitus suositellaan tehtäväksi aina rakennuksen kaikista tiloista ja kaikkien käyttäjäryhmien näkökulmasta. Tämä tarkoittaa niin asukkaiden ja asiakkaiden kuin henkilökunnankin käytössä olevien tilojen kartoittamista. Katu- ja viheralueilla kartoitettavien alueiden ja reittien valinta perustuu tarvepohjaiseen priorisointiin (ks. kohta 3 Kartoitettavien kohteiden määrittely).
Esteettömyyskartoitus voi käsittää muun muassa seuraavat asiat:
- erikois- ja perustason alueet, reitit ja kohteet katu- ja viheralueilla
- kulkuyhteydet kohteen lähimmiltä julkisen liikenteen pysäkeiltä ja/tai terminaaleista
- piha-alue
- sisäänkäynti
- kulkuyhteydet rakennuksessa 
- esteettömät wc-tilat
- asiakaspalvelutilat ja henkilökunnan tilat
- opastus
- valaistus ja kontrastit
- akustiikka ja kuunteluolosuhteet
Esteettömyys kartoitetaan mittaamalla, havainnoimalla ja osittain myös arvioimalla ympäristön esteettömyyden nykytilanne. Erityisesti aistiympäristön kartoittaminen edellyttää joiltakin osin arviointia. Tarkemmat mittaukset, kuten esimerkiksi valaistuksen luminanssimittaukset tai äänitason (dB) mittaukset eivät sisälly esteettömyyskartoitukseen. Tarkempien lisäselvitysten ja mittausten havaittu tarve ilmoitetaan esteettömyyskartoitusraportissa. 

3 Kartoitettavien kohteiden määrittely
3.1 Kartoituksen ajankohta
Suomen rakennuskanta uudistuu hitaasti, arviolta 1,5–2 % vuodessa ja rakentamisesta yhä suurempi osa kohdistuu olemassa olevien rakennusten peruskorjaamiseen. Rakennusten peruskorjausta edeltävien kuntoarvioiden osana tulisi aina tehdä myös esteettömyyskartoitus, jotta korjaukset tehtäisiin oikein ja suunnitelmallisesti myös esteettömyysnäkökulmasta.
Esteettömyyden parantuminen on kustannussyistä usein asteittaista. Pieniä korjauksia ja toimenpiteitä voidaan tehdä huolto- ja kunnossapitotöinä. Suurempien muutostöiden kohdalla voidaan joutua odottamaan esimerkiksi tulevaa peruskorjaushanketta. Rakentamismääräysten mukaan rakennuslupaa vaativassa peruskorjaushankkeessa on otettava huomioon esteettömyysmääräykset. Esteettömyyskartoituksen avulla korjaushankkeessa voidaan huomioida esteettömyys myös rakennusmääräyskokoelman vaatimuksia laajemmin, ottamalla huomioon mm. näkemiseen ja kuulemiseen liittyvät seikat, joita määräyksissä ei ohjeisteta tarkasti.
Esteettömyystavoitteita ei kuitenkaan voi saavuttaa toteuttamalla parannustoimenpiteitä ainoastaan silloin, kun ne kytkeytyvät muista tarpeista käynnistyviin korjausrakentamishankkeisiin. Esteettömyyden tulee siten olla yksi kriteeri jo korjaushankkeiden tarveselvitysvaiheessa. Tämän lisäksi tulee tarvittaessa tehdä erilliskorjauksia. 
3.2 Pohjana esteettömyyssuunnitelma
Niin julkisen kuin yksityisenkin sektorin esteettömyystyön pohjaksi on hyvä laatia kattava esteettömyyssuunnitelma tai -strategia. Suunnitelmassa määritellään esteettömyyden edistämisen tavoitteet, keinot ja seuranta suhteessa organisaation toimintaan. Esimerkiksi Vaasan yliopisto on laatinut esteettömyyssuunnitelman ja Senaatti-kiinteistöt valmistelee parhaillaan omaa esteettömyysstrategiaansa.  Strategian toteuttamisen ja toimenpiteiden priorisoinnin yhtenä välineenä käytetään esteettömyyskartoitusta.
Kunnan esteettömyystyön pohjaksi suositellaan laadittavaksi koko kunnan kattava esteettömyysohjelma tai -suunnitelma, jossa on määritelty ne alueet, reitit ja tilat, joissa esteettömyyttä tulevaisuudessa kehitetään sekä ne tahot, jotka työn tekevät. Esimerkiksi Helsingissä, Turussa, Espoossa ja Kouvolassa on tehty kunnan oma esteettömyysohjelma. 
Esteettömyyssuunnitelman alueiden, reittien ja tilojen luokittelun tulee perustua tarvepohjaiseen priorisointiin, sillä esteettömyystyön keskeisenä periaatteena on käyttäjälähtöisyys. Suunnitelmat tehdään ensin sinne, missä esteettömyyttä tarvitaan eniten. Kiireellisimpiä ovat alueet, joissa asuu paljon vanhuksia, joissa asioi runsaasti ihmisiä ja joissa on paljon vanhus- ja/tai vammaispalveluita. Suunnitelmat tulee tehdä yhteistyössä paikallisten asukkaiden, vanhus- ja vammaisjärjestöjen, seurakuntien, kauppojen ja yritysten, kiinteistönomistajien sekä alueella toimivien kaupungin virastojen kanssa. 
Tarvepohjaiseen priorisointiin vaikuttavat seuraavat tekijät:
- alueiden priorisointi (käyttäjämäärät, julkisten ja yksityisten palvelujen merkittävyys ja määrä alueella, yli 65-vuotiaiden asukkaiden määrä)
- kohteiden priorisointi toiminnan ja palvelujen tärkeyden mukaan (esteettömyyden erikois- ja perustason ympäristöt, ks. 3.3 Esteettömyyden tavoitetasot)
- alueiden ja kohteiden priorisointi kuntalais- ja sidosryhmäpalautteen pohjalta

3.3 Esteettömyyden tavoitetasot
Kuuden kaupungin (Espoo, Helsinki, Joensuu, Tampere, Turku ja Vantaa) yhteistyönä toteutettiin vuosina 2003–2005 SuRaKu-projekti (Esteettömien julkisten alueiden suunnittelun, rakentamisen ja kunnossapidon ohjeistaminen katu-, viher- ja piha-alueilla) Projektissa tuotettiin kriteeristö, jonka avulla julkisten ulkotilojen esteettömyyttä voidaan ohjeistaa sekä kahdeksan ulkoalueiden mallisuunnitelmiin perustuvaa ohjekorttia. Kriteerien ja ohjekorttien tarkoituksena on turvata julkisten katu-, viher- ja piha-alueiden esteettömyys. 
SuRaKu-projektissa asetettiin julkisille ulkoalueille kaksi esteettömyyden tavoitetasoa: erikoistaso ja perustaso. Perustaso edustaa erittäin hyvää esteettömyyden tasoa. Perustaso mahdollistaa pääosin kaikkien käyttäjäryhmien esteettömän liikkumisen ja toimimisen rakennetussa ympäristössä. Erikoistason alueet määritellään palvelutarjonnan ja käytön mukaan. Ne ovat alueita, reittejä tai kohteita, joilta vaaditaan tavallista suurempaa esteettömyyttä. Erikoistasolla on esimerkiksi perustasoa tiukemmat vaatimukset valaistusvoimakkuussuositusten suhteen. Lisäksi näkövammaisten kulunohjaukseen tarkoitettuja opaslaattoja käytetään vain erikoistason alueilla, joille on asennettu sulanapitojärjestelmä. 

Perustason kohteet:
- koulujen ja oppilaitosten ympäristöt
- päiväkotien ympäristöt
- kirjastojen ja museoiden ympäristöt
- kirkkojen ja seurakuntatilojen ympäristöt
- uimahallien ympäristöt
- muiden julkisten ja yksityisten palveluiden ympäristöt

Erikoistason kohteet:
- kävelykatuympäristöt
-keskusta-alueet, joilla on paljon julkisia palveluja
- palvelukeskusten ja -talojen ympäristöt
- sairaaloiden ja terveysasemien ympäristöt
- muut vanhus- ja vammaispalveluiden toimipaikkojen ympäristöt
- julkisen liikenteen terminaali- ja pysäkkialueet
- liikunta- ja leikkipaikat, joissa on kiinnitetty erityisesti huomiota niiden soveltuvuuteen laajalle käyttäjäryhmälle
- erityiset esteettömät reitit esimerkiksi virkistysalueilla

Näitä esteettömyyden tavoitetasoja on sovellettu ESKEH-kartoitusmenetelmässä. Kartoitettavien erikois- ja perustason reittien, alueiden ja kohteiden tulisi olla valmiiksi määriteltynä kunnan tai kaupungin esteettömyyssuunnitelmassa ennen kartoituksen aloittamista.

3.4 Katu- ja viheralueilla tavoitetasoksi uusimmat tyyppipiirustukset
Helsingin ja Espoon kaupungit ovat ottaneet vuonna 2007 käyttöönsä uudet esteettömät katujen suunnittelun ja rakentamisen tyyppipiirustukset. Tyyppipiirustuksia on laadittu seuraavista vakiotyyppisistä perusrakenteista: jalkakäytävä, yhdistetty ja erotettu jalankulku- ja pyörätie, vino suojatie, pieni kiertoliittymä, liikkumisesteisen pysäköintipaikka kadulla, suunta- ja huomiolaatat. Piirustukset sisältävät ohjeistuksia yleisistä järjestelyperiaatteista, mitoituksesta, toleransseista sekä materiaali- ja värisuosituksista.
Tyyppipiirustuksia käytetään mallina suunniteltaessa uusia esteettömiä ulkotiloja sekä korjattaessa olemassa olevia esteettömiksi. Uudet alueet suunnitellaan vastaamaan joko esteettömyyden erikois- tai perustasoa. Jo rakennetuille alueille kyseiset kaupungit laativat esteettömyyssuunnitelmat, joissa määritellään ne alueen osat ja reitit, joita tullaan kehittämään erikois- tai perustason vaatimusten mukaisesti.
Tyyppipiirustuksia on sovellettu ESKEH-kartoitusmenetelmän kehittämisessä. Piirustukset löytyvät kokonaisuudessaan Helsinki kaikille -projektin verkkosivuilta. 

4 Kartoituksen tilaaminen
Kartoitus tilataan esteettömyyskartoittajan koulutuksen käyneeltä tai muuten vastaavat tiedot omaavalta henkilöltä. 
Tilaaja toimittaa kartoittajan käyttöön tarvittavat asiakirjat, esimerkiksi kohteen piirustukset tai erikois- ja perustason reittikartan (ks. osa C, 1.3 Kartoituksen lähtötiedot). Asiakirjojen tulee olla käytettävissä hyvissä ajoin jo kun esteettömyyskartoitusta suunnitellaan.
Tilaaja nimittää esteettömyyskartoituksen yhteyshenkilön tai henkilöt sekä antaa heille tarvittavat toimivaltuudet.
Esteettömyyskartoituksesta tulee tiedottaa etukäteen kaikille tarvittaville tahoille. Tiedotuksen hoitavat tilaaja ja kartoituksen suorittaja yhdessä. Tiedotuksen päävastuu on kuitenkin tilaajalla.
Tilaajan on myös varauduttava avustamaan esteettömyyskartoituksessa. Esimerkiksi kaikkiin kartoitettaviin tiloihin tulee päästä ja käyttö- tai huoltohenkilöstön edustajan on oltava läsnä kartoitustilanteessa (esim. äänentoisto- ja äänensiirtolaitteiden, kuten induktiosilmukan testaaminen).

5 Esteettömyyskartoitusraportti ja tulosten hyödyntäminen
Esteettömyyskartoituksen tilaaja sopii kartoittajan kanssa raportoinnin muodosta ennen tehtävän käynnistämistä. Raportointi on hyvä tehdä annettujen esimerkkien mukaan (ks. Osa D Esimerkkiraportti).
Kartoitusraportissa esitetään rakentamismääräyskokoelmaan ja suunnitteluohjeisiin perustuvia esteettömyyttä parantavia toimenpide-ehdotuksia havaittujen ongelmien korjaamiseksi. Ehdotetuille korjaustoimenpiteille ei esitetä kustannusarvioita. Kustannusarvioiden laatiminen edellyttää yksityiskohtaisempaa korjaustoimenpiteiden suunnittelua ja on tilaajan vastuulla. 
Raportissa tuodaan esiin toimenpiteiden kiireellisyysjärjestys (1–3). Ensisijaisia ovat liikkumisen ja toimimisen turvallisuuteen vaikuttavat seikat. Vaaraa aiheuttavat puutteet on korjattava heti. Liikkumista ja toimimista estävät tai vaikeuttavat seikat (esim. laitteiden ja varusteiden sopimaton sijoitus tai heikko kunto) tulee korjata joko vuosi- tai peruskorjauksen yhteydessä tai erilliskorjauksina.
Toimenpiteet luokitellaan havaitun esteen / puutteen haitallisuuden mukaan:
1 = aiheuttaa vaaran 
2 = estää kulun tai toiminnan
3 = vaikeuttaa kulkua tai toimintaa 

Toimenpide-ehdotukset luokitellaan lisäksi niiden toteutustavan mukaan:
T = toimintatavan muutoksella järjestyvät asiat
H = huolto- ja kunnossapitotöinä tehtävät toimenpiteet
S = suunnittelua, investointeja tai rakenteellisia muutoksia vaativat toimenpiteet
Toimenpide-ehdotusten yhteydessä ilmoitetaan voimassa olevien määräysten ja ohjeiden mukaiset mitoitusohjeet. Raporttia voidaan käyttää ohjeena parannustoimenpiteissä, jotka eivät vaadi erillistä suunnittelua, kuten huolto- ja kunnossapitotöissä. Laajempien korjaustoimenpiteiden suunnittelussa tarvitaan aina erilliset suunnitelmat ja piirustukset ja työssä tulee hyödyntää ko. alan asiantuntijoita.
Jos esteettömyyskartoituksen suorittamisesta on kulunut aikaa, toimenpiteiden toteuttajan kannattaa tarkistaa uusimmat määräykset ja mitoitusohjeet mm. Suomen rakentamismääräyskokoelmasta, RT-ohjekorteista ja suunnitteluoppaista. Vastuu toteutetuista korjaustoimenpiteistä on aina kartoituksen tilaajalla ja toimenpiteiden toteuttajalla. 
Raportin yhteenvedossa toimenpide-ehdotukset esitetään lyhyesti taulukkomuodossa. Ulkoalueiden osalta tiedot voidaan esittää toimenpidekartalla (ks. esimerkkiraportti Alueelliset esteettömyyssuunnitelmat www.hel.fi/helsinkikaikille). 
Raportin yhteenvetoa voidaan käyttää kunnossapitosuunnitelman tai korjausohjelman pohjana. Tilaaja vastaa suunnitelmien laatimisesta sekä niiden toteuttamisesta ja ylläpidosta.